Segona Guerra Mundial | |||
---|---|---|---|
![]() Soldats britànics escapant de Dunkerque en llanxes salvavides | |||
Tipus | batalla ![]() | ||
Data | 26 de maig - 4 de juny de 1940 | ||
Coordenades | 51° 02′ 03″ N, 2° 22′ 37″ E / 51.0343°N,2.376819°E | ||
Lloc | ![]() | ||
Estat | França ![]() | ||
Resultat | Victòria alemanya. Evacuació de les tropes aliades. | ||
Conseqüència | Evacuació de Dunkerque ![]() | ||
Operació | Batalla de França | ||
Front | Front Occidental de la Segona Guerra Mundial | ||
Bàndols | |||
| |||
Comandants | |||
| |||
Forces | |||
| |||
Baixes | |||
|
La batalla de Dunkerque va ser una operació militar que va tenir lloc a Dunkerque, França, durant la Segona Guerra Mundial. La batalla es va lliurar entre els Aliats de la Segona Guerra Mundial i l'Alemanya Nazi. Com a part de la batalla de França al Front Occidental, la batalla de Dunkerque va ser la defensa i l'evacuació de les forces britàniques i aliades a Europa del 26 de maig al 4 de juny de 1940.
Després de la Guerra de Broma, la batalla de França va començar de debò el 10 de maig de 1940. A l'est, el Grup d'Exèrcits B va envair els Països Baixos i va avançar cap a l'oest. Com a resposta, el Comandant Suprem Aliat, el general francès Maurice Gamelin va iniciar el "Pla D" i va entrar a Bèlgica per implicar els alemanys als Països Baixos. El pla es basava principalment en les fortificacions de la Línia Maginot a la frontera germano-francesa, però les forces alemanyes ja havien travessat la major part dels Països Baixos abans que arribessin les forces franceses. En canvi, Gamelin va enviar-hi les forces sota el seu comandament, tres exèrcits mecanitzats, el Primer i Setè Exèrcits francesos i el Cos Expedicionari Britànic (British Expeditionary Force, BEF), al riu Dijle. El 14 de maig, el Gurp d'Exèrcits A alemany va irrompre a les Ardenes i va avançar ràpidament cap a l'oest, envers Sedan, després va girar cap al nord cap al Canal de la Mànega, en el que el Generalfeldmarschall Erich von Manstein va anomenar "Pla del cop de falç" (conegut també com a "Pla Groc" o "Pla Manstein"), amb el qual flanquejà de manera efectiva les forces aliades.[11]
Una sèrie de contraatacs aliats -incloent la Batalla d'Arràs (1940) - no van trencar la punta de llança alemanya, que va arribar a la costa el 20 de maig, i va separar el Cos Expedicionari Britànic a prop d'Armentières, el Primer Exèrcit francès i l'exèrcit belga més al nord de la majoria de tropes franceses al sud de la penetració alemanya. Després d'arribar al canal, les forces alemanyes es van moure cap al nord per la costa, amenaçant amb capturar els ports i atrapar les forces britàniques i franceses abans que poguessin ser evacuades a la Gran Bretanya.
En una de les decisions més debatudes de la guerra, els alemanys van detenir el seu avanç a Dunkerque. Contràriament a la creença popular, el que es va arribar a ser conegut com a "Ordre de detenció" no es va originar amb Adolf Hitler. Els mariscals de camp Gerd von Rundstedt i Günther von Kluge van suggerir que les forces alemanyes al voltant de la bossa de Dunkerque cessessin el seu avanç al port i es consolidessin, per evitar una ruptura aliada. Hitler va sancionar l'ordre el 24 de maig amb el suport de l'Oberkommando der Wehrmacht (OKW). L'exèrcit es va detenir durant tres dies, el que va donar als aliats temps suficient per organitzar l'evacuació de Dunkerque i construir una línia defensiva. Tot i les ombrívoles estimacions de la situació per part dels aliats, amb Gran Bretanya discutint fins i tot una rendició condicional a Alemanya, al final es van poder rescatar més de 330.000 soldats aliats.[12]